.somewhere over the rainbow.
kertomuksia pienten ihmisten suurista kokemuksista.
perjantaina, heinäkuuta 06, 2007
Reilu kuukausi kotiinpaluusta on nyt kulunut ja vihdoin saadaan aikaiseksi raapustaa ylös reissupläjäyksemme viimeiset kohteet ja viimeiset turhat tarinat.
Fijiltä lähti lento kohti Amerikan ihmemaata. Poijaat oli taas selvitelly asioita hyvin etukäteen, sillä ei meillä ollut mitään hajua siitä, että USA:han mentäessä pitää olla etukäteen tiedossa ja varattuna hotelli, missä meinataan viettää maassa oleskeluaika. Meidän matkapolitiikkaan ei luonnollisesti kuulunut sellainen hostellien etukäteen varaaminen. Noh..chek in:issä se meille selvisi, kun virkailija totesi että meitä ei maahan päästetä, mikäli osoitetta ei löydy. Oltiin viimeiset jonossa ja lento oli lähdössä kymmenen minuutin sisään. Hetken käsien levittelyn ja ihmettelyn jälkeen. Virkailija ilmeisesti huomasi meidän epätoivoiset ilmeet kasvoilla ja kaivoi osoitelistan pöydän alta ja sanoi että valitkaa tästä hotelli ja osoite. Hän vannotti meitä, että ei saa kertoa USA:n virkailijoille, heidän auttaneen meitä. Luvattiin myös kirkkain silmin varata se huone kyseisestä hotellista...juu juu! Maahantulokorteissamme luki, joku arpakoneella valittu osoite, johon ei todellakaan oltu menossa. Heittämällä meni tarkastuksesta läpi ja tadaa USA:ssa, tarkemmin Los Angelesissa oltiin. Tähän väliin pitää kertoa kyseisen päivän ihmeellisin asia. Sillä elimme tuon perjatain kahteen kertaan. Aamulla heräsimme galalain saarella ja illalla 10 aikaan lähti lento Losiin. Losiin saavuimme kuitenkin kahden aikaan päivällä. Edelleen oli sama perjantai vaikka lentokin kesti 10 tuntia.
Perjantain pituudeksi meille tuli 42tuntinen vuorokausi. Ihmeellisiä asioita saa aikaiseksi kansainvölisen päivänmäärärajan ylittäminen. Ensimmäinen kohteemme oli venice beach. Venice beach on juurikin se mesta, missä treenatut ihmisvartalot rullaluistelee elokuvissa pitkin pitkää asfalttibaanaa hiekkarannan rajalla. Amerikkaan meneminen tai ainakin kohteisiin, joissa me käytiin, meneminen on hieman epätodellissen tuntuista, koska paikat näyttää tutuilta, vaikka niissä ei ole koskaan käynytkään. Venice beachillä tuntui siltä että ihmiset osaavat nauttia elämästä. Rannalla kulkiessa törmää omiin harrastuksiinsa paneutuneita ryhmiä ja ihan vain päivästä nauttivia ihmisiä piknikillä. Rullatanssiluistelijoita, capoieraajioita, breikkaajia, skeittaajia, akrobaatteja, koripalloilijoita, jonkkareita, rantapalloilijoita, rumpuryhmiä, katutaiteilijoita jne jne... päivällä paikka oli elossa ja iltaisin ei ollu juurikaan mitään tekemistä meille. Me hoidimme alueen tutkimisen vuokaraamillamme beachcruiser polkupyörillä. Samalla kävimme katsastamassa santa monican kävelykatujen katutaiteilijoita. Lonely planetin mukaan venicen rantakävelykatu live freakshow. Ehkä se tietysti tietystä näkökulmasta sitä onkin, mutta minun mielestäni se oli ennenmikin eloisa paikka, jossa ihmiset uskaltaa olla omia itsejään. Kahdessa päivässä paikka oli nähty ja meillä oli tavoitteena napata travellerin rooli seuraavasta hittielokuvasta. Ainoa vaihtoehto oli ottaa paikallisbussi Hollywoodiin. Napattiin punkat ihan uskomattoman hyvältä paikalta, jota piti pystyssä pari venäläistä huijaria keskellä hollywoodin walk of fame:ia. Huijareita sen takia, että lupasivat jokapäivä seuraavan yö olevan halvempi, mutta ei irronnut, kun aina löytyi, jokin tekosyy. Noh kohtuu halpa se silti oli suhteessa sijaintii. Hollywoodin walk of fame on turistikrääsän ja
julkkis kiertoajeluiden keskus. Meitä
ei moiset rahastuskierrokset napannut, vaan tero löysi öky ison levykaupan ja mä löysin jonkkakaupan. Tietysti löydettiin myös ison-arskan ja hasselhoffin tähdet. Myös uusimmat leffat oli käytävä katsomassa. Ocean's thirteenin teatterin edessä oli muunmuossa George Glooneyn kädenjäljet betonilaatassa kuivumassa ensi-illasta. Toinen hitti oli pirates of the caribean 3, jonka teatteri oli sisustettu elokuvan aidoilla lavasteilla ja vitriineissä oli tähtikaartin rooliasut. Niin hollywoodia! Sitten mekin lähdettiin kiertoajelulle, mutta omatoimisesti ja 3dollarin paikallisbussin päiväpassilla. Ensiksi beverly hilssiin, jossa emme tunteneet oikein sopivamme katukuvaan. Kaduilla oli tyyristä autokalustoa ja ihmiset kulkivat puvut päällä.
Me vaan näytettiin kuusikuukautta reissussa rähjääntyneiltä reput selässä. Kaupat perustuivat lähinnä armanin, diorin, guccin ja muiden vastaavin liikkeisiin. En ymmärrä kun thaimaan kaduilta sai samaa tavaraa todella pajon halvemmalla :) Jätskit meillä oli varaa ostaa. Seuraavaksi losin downtowniin. Losin ensimmäinen alue, joka näytti "normaalilta" kaupungilta. Täällä tapasimme huvittavimman katutaiteilijan ikinä. Koska en pysty hänen showtaan videolta teille vielä näyttämään. Otetaan nyt pieni näyttöpäätteiden edessä tehtävä demo tästä showsta. Pistäkää kyynärpäänne kylkiin kiinni ja kädet nyrkkiin suoraan eteenpäin. Siristäkää silmiänne ja huutekaa niin kovaa kuin lähtee..präääääää!!!!!!! Kun oikein pääsette fiilikseen voitte hieman heiluttaa lantiota. Tässä oli niin paljon yritystä että pakko oli antaa killinki. Losissa olis ollu vielä nähtävää, mutta päivät väheni ja Las Vegasiin oli pakko päästä. Selvittelimme hieman hintoja ja halvimmaksi vaihtoehdoksi osoittautui kolmen päivän paketti, johon kuului matkat eestaas ja kaksi yötä aivan Las Vegas stripin tuntumassa. Ensimmäinen ihmetys oli Las Vegasin kuumuus. 46 celsiusta kuivaa ja polttavaa auringon paahdetta. Suomipojalla on aina ollu käsitys lämpötilojen vaihtelu olevan suurimmillaan pohjois-etelä suunnassa matkustaessa. Tällä kertaa kuitenkin matkustettiin neljä tuntia suoraan itään ja lämpötila kaksinkertaistui..ei mitään
järkeä. Siellä oli yksinkertaisesti niin kuuma ettei sillä voinut ulkona olla. Onneksi Las Vegasin idea on olla sisällä ilmastoiduissa kasinoissa, jotka on todella massiivisia. Vegas oli vielä paljon ihmeellisempi ja suurempi kuin elokuvien luoma käsitys siitä. Sisätiloissa on omia pikkukaupunkeja omine kävelykatuineen. Kasinolta toiselle menee omia metrolinjoja suoraan aulasta aulaan. Kelloja ja exit kylttejä ei löydy, koska ihmisten halutaan pysyvän sisällä ja kadottavan ajantajun. Las Vegasissa ei ole aikaa vaan lähes kaikki on auki 24h. Keinot on monet pitää ihmiset kasinoilla, yhtenä mainitsemisen arvoisena on puhtaan hapen pumppaaminen ilman sekaan sisätiloissa, joka tekee olosta hieman mukavamman tuntuisen ja poislähtemisen kynnys on suurempi.
Vegasista löytyy eiffeltornia, pikkuvenetsiaa, monte carloa, egyptiä sfinkseineen, new yorkia ja niin paljon kaikkea vastaava keinotekoista että se vain pitää mennä itse käymään ja nähdä se. Turhaan minä enempää tähän luettelen mitä kaikkea sieltä löytyy. Vaikka kertoisin kaiken silti sinne mennessäsi pyörittelisit päätäsi että huh huh!! Positiivisin
yllätys meille oli vegasin halpuus. Vegasi kerää massit uhkapeleistä ja kaikki muu on halpaa. Tästähän minä ja tero innostuttiin(ehkä hieman liikaakin) sillä aloitimme heti paikalle saapuessamme sellaiset festarit että ei onnisttu nousemaan kolmannen päivän aamuna paluubussiin. Vaan jatkettiin festareita ja kaytiin herkullisella aamiaisella, johon kuului pullo punaviiniä ja pihvi ateria :) Kyseinen aamiainen toistettiin kahtena aamuna tai ehkä kolmena...en oo ihan varma. Jos pelaa kasinoilla niin juomat on ilmasia. Kun pelaa pikkurahalla ja vegasin festarit voi hoitaa melko pienellä budjetilla. Loput yksityiskohdat on jätettävä vegasiin sillä sanonnan mukaan: what happends in vegas stays in vegas! Onnistuimme hoitamaan itsemme takaisin Losiin ja hollywoodin kautta lentokentälle.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgwyeOdUSQpgPLz-2s0kpe9Pyw9anVNzeue2q0hMiKZT6BkDomDgwuPN1Kl4EFPQ7BVLQTYePEbKZePmVuWzxDZvFTVzfSUAoPuHpEO3Dd6emC7ZLXJJdMUM09mUabZgu-iRm-5yQ/s400/P6140587.JPG)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEg-TeThcPHRGdjRpdYOSfNMS4unEjDvc3rsrNtT2o_8edoFLRlES4XJ_dFrgvrI7fH3ss54eeVM3NzgKbOr1IDRaTIXeqrUVwEIM2OZTauC1GFoMdLbWwSGvN7YZc0Wd-jJ8sHEEg/s400/P6140593.JPG)
Viimeine kohde-> Lontoo. Ensimmäistä kertaa seitsemään kuukauteen meitä oli lentokentällä joku oikeasti vastassa. Nimittäin Äidin serkku Leila ja hänen poikansa, jotka asuvat Lontoossa. Ei tarvinut etsiä bussipysäkkejä eikä miettiä, mistä löytyisi hyvä ja
halpa yösija. Saimme lämpimän vastaanoton ja suomea puhuva leila sekä englannin sää toimivat hyvin pehmeänä laskuna takaisin kotiinpaluuseen. Jäljellä oli enään kaksi päivää ja ympärillä koko lontoo. John(Leilan mies) vei meidät raikastavalle pyräretkellä suureen puistoon, jossa tunsi olevansa maalla vaikka olimmekin lähes lontoon keskustassa. Illalla päästiin myös perinteiseen englantilaiseen pubiin syömään ja maistamaan yhdet oluet. Syöminkien jälkeen Leila lähti viemään kiertoajelulle. Taisi pamahtaa ensimäistä kertaa oikein kunnolla se jetlaaki, kun ei meinannut millään pysyä enään autossa silmät auki. Eli auton suunta kohti kotia ja äkkiä
nukkumaan niin seuraavana päivänä meillä oli koko päivä aikaa kierrellä lontoota. Niin me myös tehtiin, koko päivä taaplattiin ja taaplattiin. Tuli nähtyä suurin osa kaikista lontoon tärkeimmistä viehätyksistä. En nyt muista viimeisestä illasta juuri mitään. Kaippa me vaan itkettiin siellä baarissa kaiken tämän loppumista. Kiitokset Leilalle perheineen! Ensireaktio suomen lentokentällä oli outo. Kaikki puhui yhtäkkiä suomea ympärillä. kuulosti kuin päästä kuuluisi ääniä. Aivot vaan rupes jotenkin rekisteröimään kaikkea mitä ympärillä puhuttiin..ilmeisesti vaan sen takia että ne osas sen tehdä. Lentokentällä suomessa oli vastassa tuttuja kasvoja ja tuntui hyvältä olla taas suomen maaperällä. ![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjjl4-xpnWCmE8Cwggdc042RaM0ZXprYvRI53kJ60ybAAQOQV_3lB6kSKTDEu-KewKF7HiIF-XwW2tA1aHLYMX0Im5XSgeS6lHJ9tf53dhQteORWQl836QbmmogJwa9dTltMR1K-g/s400/P6200619.JPG)
lauantaina, kesäkuuta 09, 2007
perjantaina, kesäkuuta 08, 2007
fiji
Uuden Seelannin lahes sietamattoman kylmyyden jalkeen oli tiedossa taas lampoa ja saaria ja rentoutumista rannalla. Kohteena siis Fijin saaret. NZ:sta kolmen tunnin lento paasaarelle Viti Levulle, kaupunkiin nimelta Nadi. Yopyminen jossain aivan hamarassa motellissa josta seuraavana paivana paastiin vasta Nadin keskustaan, joka ei muuten ole kovin mairitteleva paikka likainen, meluisa ja hieman turvattoman oloinen. No yksi paiva jouduttiin viela Nadilla viettamaan, kun arvottiin mihin suuntaan pitaisi lahtea. Paadyttiin ottamaan alkuun 7 paivan Bula-passi Yasawa-saariryhman saarille. Eli 7 paivaa saarihyppelya. Aloitettiin pohjoisesta Nanuya Lailai nimiselta saarelta, jolla on kuvattu osa Blue Lagoon nimisesta elokuvasta (siita vuonna 1980 ilmestyneesta versiosta) saman nimisella rannalla. Komiahan se oli, kirkasta vetta ja pitka hiekkaranta. Me majoituttiin toiselle puolen saarta eraan perheen pitamaan paikkaan, jossa meidan lisaksi oli yksi englantilaistytto. Rauhallista oli siis. Illalla oli tiedossa Kavan juontia. Kava on paikallinen, eraanlaisen pippurin juuresta valmistettu lievasti narkoottinen juoma, jota paikalliset litkii joka ilta. Ensimmainen kupillinen tekee kielesta hassun tuntuisen, pari kupillista lisaa ja suu saattaa lievasti puutua. Paikalliset kun alkaa juomaan kavaa, niin sita sitten juodaan pitkaan ja hartaasti. Niin tehtiin mekin. Useiden tuntien ja kymmenien kuppien jalkeen sita olikin jo pienessa kavapohnassa, joka muistuttaa hieman humalaa muttei kuitenkaan ole sita. Seuraavana aamuna paatettiin jatkaa matkaa, etta tulee Bula-passille kayttoa. Siirryttiin etelaan pain Matacawalevu nimiselle saarelle. Teltta pystyyn ja rannalle levyttelemaan. Illalla ei juotu kavaa, vaan korkattiin tuliaisina tuodut rommipullot. Uusi paiva - uusi saari. Vuorossa Manta Ray Island. Talle saarelle pysahdyttiin ihan sen vuoksi etta lahistolla liikuskelee runsaasti paholaisrauskuja, ja sellaisia haluttiin nahda. Manta Ray oli edellisia kalliimpi paikka, mutta myos laadukkaampi. Hintaan kuului aamiainen, lounas ja paivallinen, kaikki seisovassa poydassa. Ruoka oli hyvaa ja sita sai vetaa niin paljon kuin jaksoi. Kelpas meille. Manta Raylla viihdyttiin kaksi paivaa, ja toisena paivana paastiin nakemaan se minka vuoksi tultiinkin. Kaytiin snorklaamassa ja bongattiin paholaisrausku jonka "siipien" vali oli karkeasti arvioiden 3,5 metria. Oli iso! Ja komea. Seuraavana vuorossa oli Waya Lailai. Saari siina missa muutkin Fijin saaret; kaunista, lamminta, kirkasta vetta, hyvaa snorklaamista ja hienoja rantoja. Taalla relaksoiduttiin kaksi viimeista paivaa, jonka jalkeen takaisin Nadiin.
Nadissa ei talla kertaa yovytty kaupungin keskustassa, vaan rannassa, missa oli huomattavasti mukavampaa. Ei kuitenkaan niin mukavaa etta oltaisi pitemmaksi ajaksi jaaty, vaan jatkettiin etelarannikolle, kohteena Pacific Harbour ja maailman parhaaksikin haukuttu haisukellus! Tiedossa oli isojen kalojen ja mahdollisesti kahdeksan eri hailajin ruokintaa, mukana kaksi maailman neljan vaarallisimman hain joukossa olevaa: tiikerihai ja harkahai. No loppujen lopuksi nahtiin viitta eri haita; kolmea eri riuttahaita, nurse shark (en tieda miten kaantyy suomen kielelle) ja massiivisia, 3-4,5 metrisia harkahaita. Talla kertaa 7,5 metrinen tiikerihai ei meille valitettavasti nayttaytynyt, mutta olihan tuossakin jo ihmettelemista. Tehtiin siis kaksi sukellusta, ei missaan hakeissa, vaan katsottiin kun haita ruokittiin siita ihan vieresta. Valilla hait tulivat kosketusetaisyydelle, mutta meita neuvottiin pitamaan kadet pois niiden ulottuvilta, mika luultavasti oli ihan hyva idea. Haisukelluksilta selvittyamme jatkettiin itarannikolle, Caqalai nimiselle saarelle, joka osoittautuikin Fijin mukavimmaksi kohteeksi. Taalla oli huomattavasti halvempaa kuin lansirannikolla ja tunnelma oli paljon mukavampi. Resortissa oli meidan lisaksi 7 muuta turistia, mika oli ihan sopivasti. Pari paivaa levyttelya, snorklaamista, rantalentista ja auringossa paahtumista ja nyt ollaan taas Nadissa, valmiina suuntaamaan toivon ja unelmien maahan: USA! Parin tunnin paasta irtoaa siis kone reissumme toiseen Enkelten kaupunkiin, Los Angelesiin. Siella pain pitaisi 10 paivaa pyoria, suunnitelmat on viela ihan auki. Sen jalkeen onkin enaa muutama paiva Lontoossa ja sitten takaisin Suomeen, sopivasti juhannuksen kynnyksella. Perkele, missa valissa se seitseman kuukautta vierahti?
-t.
Nadissa ei talla kertaa yovytty kaupungin keskustassa, vaan rannassa, missa oli huomattavasti mukavampaa. Ei kuitenkaan niin mukavaa etta oltaisi pitemmaksi ajaksi jaaty, vaan jatkettiin etelarannikolle, kohteena Pacific Harbour ja maailman parhaaksikin haukuttu haisukellus! Tiedossa oli isojen kalojen ja mahdollisesti kahdeksan eri hailajin ruokintaa, mukana kaksi maailman neljan vaarallisimman hain joukossa olevaa: tiikerihai ja harkahai. No loppujen lopuksi nahtiin viitta eri haita; kolmea eri riuttahaita, nurse shark (en tieda miten kaantyy suomen kielelle) ja massiivisia, 3-4,5 metrisia harkahaita. Talla kertaa 7,5 metrinen tiikerihai ei meille valitettavasti nayttaytynyt, mutta olihan tuossakin jo ihmettelemista. Tehtiin siis kaksi sukellusta, ei missaan hakeissa, vaan katsottiin kun haita ruokittiin siita ihan vieresta. Valilla hait tulivat kosketusetaisyydelle, mutta meita neuvottiin pitamaan kadet pois niiden ulottuvilta, mika luultavasti oli ihan hyva idea. Haisukelluksilta selvittyamme jatkettiin itarannikolle, Caqalai nimiselle saarelle, joka osoittautuikin Fijin mukavimmaksi kohteeksi. Taalla oli huomattavasti halvempaa kuin lansirannikolla ja tunnelma oli paljon mukavampi. Resortissa oli meidan lisaksi 7 muuta turistia, mika oli ihan sopivasti. Pari paivaa levyttelya, snorklaamista, rantalentista ja auringossa paahtumista ja nyt ollaan taas Nadissa, valmiina suuntaamaan toivon ja unelmien maahan: USA! Parin tunnin paasta irtoaa siis kone reissumme toiseen Enkelten kaupunkiin, Los Angelesiin. Siella pain pitaisi 10 paivaa pyoria, suunnitelmat on viela ihan auki. Sen jalkeen onkin enaa muutama paiva Lontoossa ja sitten takaisin Suomeen, sopivasti juhannuksen kynnyksella. Perkele, missa valissa se seitseman kuukautta vierahti?
-t.
torstaina, toukokuuta 24, 2007
melkoista reissaamista!
Kaikki ei menny ihan putkee australiasta lahdettaessa. Valmiiksi repeamaisillaan oleva passini ID sivu hajosi lopullisesti austarialsta lahtevassa passintarkastuksessa. Uudessa-seelannissa paasin juuri ja juuri maahan erillisten selvittelyiden kanssa. Pistivat lisaksi meidan teltan ja mun vaelluskengat pesuun, koska sisalsivat tuntematonta maaperaa. Vaarallista!! NZ immigration ilmoitti etta en voi enaan matkustaa kyseisella passilla, koska se on rikki. Noh.. se nyt oli oletettavissakin. Sain valiaikaisen NZ id kortin ja kaskyn hommata uusi passi. Sevimisten ja selvittelyjen ja kalliiden suomipuheluiden jalkeen selvisi etta uudesta-seelannista ei ole mitaan mahdollisuuksia saada uutta suomen passia. Lahin suomen konsulaatti, josta pasin saa on australiassa. AAARGGHH.. sieltahan me juuri tultiin. Ongelma olikin nyt se etta eihan me voida matkustaa takaisin australiaan, koska ei ole sita ehjaa passia milla sinne paasisi-Dilemma. Ensimmainen ehdotus meille suomen konsulaatista oli etta pitaisi hommata jonkin muun EU maan Esim saksan konsulaatista joku EU-hata passi tai jotain milla paasis matkustaan takas Sydneyhyn. Koska oli perjantai iltapaiva ja kaikki virastot jo kiinni niin emme voineet muutakuin jaada pyoritteleen peukaloita maanantaihin asti. Tehtiin me vahan jotain muutakin siina viikonlopun aikana, mutta niista myohemmin. Eka tilitysta! Anterokin oli tulossa lauantaina ja odotti etta iloinen autoreissu alkaa jo hanen lentokentalle saavuttuaan..voi voi kun jouduttiin antsu pettamaan huonilla uutisilla etta ollaankin menossa takas ausseihin. Terokin oli siis siina samassa sopassa silla teron passi oli kanssa hajoamaisilla, mutta meni viela tarkastuksista lapi. Parempi kuitenkin hoitaa homma alta pois niin ei tuu sit pahoja tilanteita myohemmin. Viikonloppu oli hyvin sekavaa aikaa, koska ei tiennyt etta venyisiko matka kuukaudella vai pilaantuisiko vain uuden-seelannin osuus setvimisten passiasioiden hoitamisen lomassa. Siita, minkalaisen passin ja kuinka nopeesti sen saa ja mihin silla paasee vai saako vain kotimatkalle kelpaavan passin, tuli niin montaa erilaista tietoa eri tahoilta. Tiistaina saimme itsellemme Acklandista sijaitsevasta konsulaatista A-nelosen jossa luki paastakaa pojat takaisin australiaan rikkinaisella passilla..pliis! Tiistaina Amazing race vauhdilla takaisin kohti australiaan. Paastiin kuin paastiinkin takaisin ausseihin, mutta ei se helppoo ollu. Niko poika oli jokaisessa tarkastuspisteessa, jonkinlaisessa erikoiskuulustelussa. Meinas menna hankalaks senkin takia, ne ei meinannu myyda meille pelkaa menolippua australiaan, kun aina pitas olla nayttaa lahtolippu pois
Nyt on kaksi viikkoa kulunut kyseisen tapahtumasarjan alkamisesta.
torstaina, toukokuuta 10, 2007
Niko lisailee random kuvia
Siihen tarvitaan kissa, purukumia ja lankapuhelin...
Sydney
Nimbinin erilainen lankkarikyla...
...jihaa...
Kylla kateeksi kay koalan elamaa!!
Kenkuru ja turisti
Anteronkin opiskelukampan partsimaisemat voittaa hervannan betoniviidakon
surfers paradise
Nimbinista matka jatkui yha pohjoiseen Gold Coastille, tarkemmin sanottuna Surfers Paradiseen, jossa ystavamme Antero on viettamassa vaihto-opiskelujaksoa. Ystavallisena herrasmiehena Antero lupautui majoittamaan meidat hotellihuoneensa lattialle, ja taytyy kylla sanoa etta muutaman viileahkon telttayon jalkeen huovalla paallystetylla lattialla uni maistui kylla todella hyvin. Maanantaina yritettiin kayda katsomassa rugbyottelua, mutta pelihan oli myyty loppuun joten jouduimme tyytymaan ottelun seuraamista paikallisessa pubissa tuopin kera. Koska aika ei riittanyt outbackilla kaymiseen, oli tiistaina ohjelmassa elaintarhassa kaynti. Kyllahan Australiassa nyt pitaa vahintaan kenguruita nahda. Siellahan niita sitten oli. Oli myos koalaa, kaarmetta, monenmoista lintua, krokotiilia ja ties mita kaikkea muuta Australian elainmaailman kummallisuuksia. Eihan se nyt sama ollut kuin etta olis luonnossa nahnyt, mutta sai luvan kelvata. Keskiviikkona Antero lahti tunnollisesti opiskelemaan ja me lahdettiin vesipuistoon temmeltamaan. Illalla ostettiin kuutio valkoista goonia, eli suomeksi neljan litran tonkka halvinta valkoviinia. Neljan litran laatikko maksoi 9 aussidollaria (n. 6 e), eli kovin hintavaa tavara ei ole. Ja sen kylla huomaa. Aika kaukana se oikeasta viinista on, mutta alashan se silti meni. Laatikon tyhjennettya kaytiin viela vilkaisemassa muutamaa paikallista yokerhoa. Tanaan lennettiin sitten takaisin Sydneyyn ja huomenna lahtee lento Uuteen Seelantiin.
Kaksi viikkoa on Australiaan aivan liian lyhyt aika. Siina ajassa ehtii vasta miettimaan mita kaikkea taalla voisi tehda. Sen verran hyva maku tasta maasta jai etta luultavasti tanne joutuu viela uudestaan tulemaan. Nahtavaahan taalla riittaisi useiksi kuukausiksi, vuosiksikin. Ainakin Great Barrior Reefille pitaa tulla joskus sukeltamaan.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjpvhGeLnRljZFH4O8IL0RzpoIUPFWGjmcv0iF6hhNEgS7lP8_e8eg5Lh7O9wXcW4syk9ruBv3K81wHS3Bcp9pUiE8C6O1kHQVsX_o3gZVnLkL7b1HZ6fBnixHZMuDtEKkoIC_Mgg/s200/P5100120.JPG)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgiDJGRTFT8y8lHNn6pVn5vhue_JP9UuPD7MunSck8SysjfZw_uudpc8BL8gjpyoUzeUCHeQgL-ijsfppjfCTX0oscbfQQc3AI_UbnL_n6Td_uf0YSZmJsE8Dv9I8mim_oUyALyJQ/s200/P5100122.JPG)
Kahdessa viikossa ei tasta maasta paljonkaan viela ehdi oppimaan, mutta listaan tahan joitain asioita jota nyt tulee mieleen:
Huomenna siis Uusi Seelanti ja Auckland, Antero tulee lauantaina perasta ja siita alkaa kahden viikon road trip maan pohjoisosasta etelaosaan. Voi olla etta tana aikana ei blogia juuri ehdi paivittelemaan, joten karsivallisyytta.
-t.
Kaksi viikkoa on Australiaan aivan liian lyhyt aika. Siina ajassa ehtii vasta miettimaan mita kaikkea taalla voisi tehda. Sen verran hyva maku tasta maasta jai etta luultavasti tanne joutuu viela uudestaan tulemaan. Nahtavaahan taalla riittaisi useiksi kuukausiksi, vuosiksikin. Ainakin Great Barrior Reefille pitaa tulla joskus sukeltamaan.
Kahdessa viikossa ei tasta maasta paljonkaan viela ehdi oppimaan, mutta listaan tahan joitain asioita jota nyt tulee mieleen:
- Ihmiset - australialaiset tuntuvat lahes kaikki olevan erittain hyvantuulisia, oikein ystavallisia ja monella tuntuu olevan viela hyva huumorintajukin. Hauskoja ihmisia kaikenkaikkiaan.
- Buddy, mate, brother, honey, baby, darling, sweetheart - muutamia sanoja joilla aussit puhuttelee tuntemattomiakin
- Ymparistoystavallisuus - aussit pitavat hyvin huolta elinymparistostaan ja luonnostaan. Ihmisia kehotetaan olemaan roskaamatta, kayttamaan ymparistoystavallisia tuotteita, valttamaan turhaa roskan tuottamista, kayttamaan vetta ja energiaa saastavaisesti jne. Oikea asenne.
- Drive-thru-viinakaupat - miksei Suomessa ole jo tallaisia???
- viiden sekunnin liikennevalot - jalankulkijana katua ylittaessa vihrea valo palaa keskimaarin 4 - 5 sekuntia. Australian tapa rajoittaa elakemenoja?
- 80's is back - jotkut naiset kayttavat vaatteita jotka nayttaisivat olevan oikeasti sielta 80-luvulta. Eihan se kasarimuoti tuu enaa takaisin, eihan?
- Mustat ihmiset - Australiassa ei ole juuri lainkaan tummaihoisia. Sekin yksi kenen kanssa juteltiin oli asunut Hameenlinnassa... Ei maailma pieni ole ei.
- Piirakat ja kebabit - nam!
Huomenna siis Uusi Seelanti ja Auckland, Antero tulee lauantaina perasta ja siita alkaa kahden viikon road trip maan pohjoisosasta etelaosaan. Voi olla etta tana aikana ei blogia juuri ehdi paivittelemaan, joten karsivallisyytta.
-t.
tiistaina, toukokuuta 08, 2007
nimbin.
Koska tana kesana jaa Provinssirock kaymatta, paatettiin kompensoida menetysta ja lahtea festareille taalla toisella puolella maapalloa. Suuntana Byron Baysta siis Nimbin, ja Mardi Grass. Nimbin on pieni, n. 8000 asukkaan kyla, joka koki mullistuksen 70-luvulla. Vuonna 1973 joukko nuoria paatti pitaa pikku bileet jossain paikassa joka olisi kutakuinkin keskella ei mitaan. He paatyivat Nimbiniin. Bileet pidettiin mutta bileitten jalkeen porukkaa ei huvittanutkaan lahtea kotiin, vaan osa halusi jaada viettamaan vaihtoehtoista hippielamaa, perustaa kommuuneja ym. Niin Nimbinista tuli ns. hippikyla jossa jarjestetaan hieman erilaiset festivaalit kerran vuodessa. Festareiden aikaan paikka on tietysti turisteja taynna, joten kylan varsinainen luonne ei meille aivan selvinnyt, mukavalta paikalta vaikutti kuitenkin.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjaC_ED1HOH4F9PykaSYEMXUbi0EJhGIQ2WH-UWuQu2j_F3lU7VakhRYQbDw7jD9WuanLWgwqaUeIOJPMhtFiQxeVP4C0C5wPjFquCyK7K2Uo3Ky2Q1a86Wq1d6o51MB4aTwcw7kw/s200/P5040107.JPG)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgeAU_mjTviWzK3zMmaU-uqBFL4-dk0xMJ-MIXJDuVLXTnZs6shXWjRAuxcj-tOsxPipe0P7nETnyaCqgd6cp4cNg_Bg0-yPiymlx5ZrNSh2HVhtZE7TTM8ihzuO3rBf8QmEPYlng/s200/P5050130.JPG)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhLdlyDCT4XS3Y_6MD4gPhN2aT_MsE5e-5k86_z0U3qZr8owBp5drrXKPj7mJCU6sNJCLHvhD7weZ1t6xDvN5VjeXJT99iMLcAxhs0Qm9sdMZVKFLFTashfzNLivqsi9OFWEgawpQ/s200/P5050125.JPG)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjfAtOBWQ3tRwglfsG3xpJUsLKRxcrouELzZxjvrObiluok3A7fZp748hAgvFwMg2VTHMqvtM7NMpDz6AGkSx6NhDzlMy8gsINH7v-l3Us8jK9PruEkHpZfNJQhyW9avWg8_3SHtA/s200/P5050129.JPG)
Nyt alkaa loppumaan nettikahvilassa aika joten jatkan juttua myohemmin. Sen verran suunnitelmista etta huomenna jatetaan Surfers Paradise ja lennetaan takaisin Sydneyyn, josta perjantaina starttaa kone Uuteen Seelantiin. Antero lahtee viikoks mukaan Uuteen Seelantiin, tarkoituksena meilla on vuokrata asuntoauto ja ajaa kahdessa viikossa melkeinpa koko maa lapi, pohjoisesta etelaan. Katotaan miten kay, palataan asiaan paremmalla ajalla.
Kuitti.
-t.
Nyt alkaa loppumaan nettikahvilassa aika joten jatkan juttua myohemmin. Sen verran suunnitelmista etta huomenna jatetaan Surfers Paradise ja lennetaan takaisin Sydneyyn, josta perjantaina starttaa kone Uuteen Seelantiin. Antero lahtee viikoks mukaan Uuteen Seelantiin, tarkoituksena meilla on vuokrata asuntoauto ja ajaa kahdessa viikossa melkeinpa koko maa lapi, pohjoisesta etelaan. Katotaan miten kay, palataan asiaan paremmalla ajalla.
Kuitti.
-t.
torstaina, toukokuuta 03, 2007
Sydney-Byron Bay
Saavuttiin australiaan melko vasyneena, koska takana pitka lento. Pitkilla lennoilla on ilmaiset tarjoilut ja yon lapi kestava elokuvaputki omalta screenlta, joten pakkohan se oli ottaa irti koko rahan edesta. Aamu kuuden aikaan sydeyssa ja tiedossa oli etta sinne ei aijota jaada. Vaan suuntana oli Byron bay. Varattiinkin lentokentalta suoraan samalle illalle matka kohti byron bayta. Meille jaikin siin noin 14 tuntia aikaa hengailla ympari sydneyta.![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjmFH2w0qYsCcwW8LxQEzcTJGkriYZCV3lGNqGsXdMVXo0sZSyrGUn0CkH3MfkqXFaPEN25WnvWNDDeCnrpCAZKS1qK8-WCcZm9544b_jrQxPd87umCRp0SQQVleb3d8wUBBEda1Q/s200/P4290041.JPG)
Vasy painoi, mutta tieto tulevasta 12 tuntisesta bussimatkasta seuraavana yona sai pysymaan hereilla, jotta on sit helppo bussimatka nukkua. Lentokentan ovien avauduttua tuli karu fakta vastaa. Kylma viima ja paalla pelkat slaparit. Kulttuurishokki oli pahempi kuin aasiaan mennessa. Mutta positiivisesa mielessa eika se kylmyys nyt niin hirveesti haittaa(paitsi iltasin). Paastaanhan me kuitenkin viela fijille. Kaduilla ei haissut enaan kakka ja ilma oli raikasta hengittaa seka jokapuolella oli puhdasta. Sitten keskella isoa kaupinkia mahtui, jopa kavelemaan kaduilla. Oli mukavan valjaa vaihteeksi. Sydney on sitten komee kaupunki sinne vois vaikka muuttaa ensi nakemalta. Hitto mun piti laitaa kuvia talla samalla rykasylla, mutta ei onnistu tassa nettikahvilassa. Sydney meni kaupungilla hengaillessa ja puistoissa olevia ihme elukoita ihmetellessa. Lentavia kettuja ja isoja papukaijan nakosia lintuja, jonka oikeeta nimee en nyt muista. Illalla ei keksitty oikein mitaan muuta tekemista kun menna imaxiin kattoon 300. Imaxeja ei oo viela suomessa tai ei ainakaan sillon ollu kun me sielta lahdettiin![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEidqaUrqTZlVUC54xhdjiSepi5hEpXe1v6vjtelsmQL7JgHDTuw7I6LKPUkRDf0n8ByOHhWY2RVNsnyZXJe8MkRE4d4KyDeJnxu40MnZqdoitfhKQOKdUElwV14TGAMbEeOlTpEAw/s200/P4290062.JPG)
Se on siis elokuvateatteri, joka nayttaa vahan parempilaatuisena ja 3d elokuvia maailman isoimmalta screenilta. Olihan se melko plajays kottoon se 300 kun koko nakokentta oli pelkaa screenia. Hyva veto oli olla vakisin pystyssa koko paiva. Bussimatka meni lahes kokonaan nukkuessa. Byron Bay on entinen hippikyla, joka on muuttunut australian turisti rantakohteeksi. Onneksi se on kuitenkin viela kaukana thaimaan pahimmista turisti mestoista. Kohtuu lepposta mainikia ja ihmiset on mukavia ja kavereita tulee semmosta tahtia etta ei kerkee yhteystietoja ylos kirjottaan. Tosi mukavaa sakkia. Pari ekaa yota byron bayssa hengailtiin 16hengen solussa. Koska ei rahat enaan riita omiin huoneisiin. Hieman noi australian hinnat kylla sapettaa aasian jalkeen. Ei vaan voi enaan tehda kaikkee mita haluis. Noh solussa oli kuitenkin mukavaa kun oli paljon mukavia
solukavereita. Nyt ostetiin teltta ja paatettiin siirtya telttailu linjalle. Tanaan ollaan yota art factory nimisessa mestassa. Arf factory on Melko funkki mesta, jossa voit teltailla, yopya tiibeessa ja kaikeinakosissa majoissa. Paivisin alueella on workshoppeja joka lahtoon, kuten tulenpyoritysta(Jee), Bongo rumpuja, didgeridoota, tansseja, maalaamista jne. Tanaankaytiin testeemassa puolivahingossa skatesurffilautoja. Eksyttiin siis oikeeseen paikkaan oikeeseen aikaan. Hauskaa hupaa ja hommaan paasi nopeesti sisaan. Taas yksi pirulainen ostettavian listalle. Olisko jollain heittaa ylimaaraista rahaa. Huomen aamulla meilla on suunta nimbinia ja mites sattuikaan etta siella on ''sattumalta'' Australian 15th mardigrass. Ei siita sit sen enempaa.... :))) Laitan kuvia kunhan paasen oikeenlaiseen nettikahvilaa. Nimbinista ei suunnataan kohti brisbanea ja anteroa. Dippaillaan...
Vasy painoi, mutta tieto tulevasta 12 tuntisesta bussimatkasta seuraavana yona sai pysymaan hereilla, jotta on sit helppo bussimatka nukkua. Lentokentan ovien avauduttua tuli karu fakta vastaa. Kylma viima ja paalla pelkat slaparit. Kulttuurishokki oli pahempi kuin aasiaan mennessa. Mutta positiivisesa mielessa eika se kylmyys nyt niin hirveesti haittaa(paitsi iltasin). Paastaanhan me kuitenkin viela fijille. Kaduilla ei haissut enaan kakka ja ilma oli raikasta hengittaa seka jokapuolella oli puhdasta. Sitten keskella isoa kaupinkia mahtui, jopa kavelemaan kaduilla. Oli mukavan valjaa vaihteeksi. Sydney on sitten komee kaupunki sinne vois vaikka muuttaa ensi nakemalta. Hitto mun piti laitaa kuvia talla samalla rykasylla, mutta ei onnistu tassa nettikahvilassa. Sydney meni kaupungilla hengaillessa ja puistoissa olevia ihme elukoita ihmetellessa. Lentavia kettuja ja isoja papukaijan nakosia lintuja, jonka oikeeta nimee en nyt muista. Illalla ei keksitty oikein mitaan muuta tekemista kun menna imaxiin kattoon 300. Imaxeja ei oo viela suomessa tai ei ainakaan sillon ollu kun me sielta lahdettiin
Se on siis elokuvateatteri, joka nayttaa vahan parempilaatuisena ja 3d elokuvia maailman isoimmalta screenilta. Olihan se melko plajays kottoon se 300 kun koko nakokentta oli pelkaa screenia. Hyva veto oli olla vakisin pystyssa koko paiva. Bussimatka meni lahes kokonaan nukkuessa. Byron Bay on entinen hippikyla, joka on muuttunut australian turisti rantakohteeksi. Onneksi se on kuitenkin viela kaukana thaimaan pahimmista turisti mestoista. Kohtuu lepposta mainikia ja ihmiset on mukavia ja kavereita tulee semmosta tahtia etta ei kerkee yhteystietoja ylos kirjottaan. Tosi mukavaa sakkia. Pari ekaa yota byron bayssa hengailtiin 16hengen solussa. Koska ei rahat enaan riita omiin huoneisiin. Hieman noi australian hinnat kylla sapettaa aasian jalkeen. Ei vaan voi enaan tehda kaikkee mita haluis. Noh solussa oli kuitenkin mukavaa kun oli paljon mukavia
lauantaina, huhtikuuta 28, 2007
Crazy Bangkok!
Kiiretta pitaa, mutta ei stressi kiiretta. Bangkokissa vierahti kolme paivaa paaosin yhden kilometrin sateella olevella alueella. Keskiviikkona tanne tullessamme paikalla oli muutama muukin vaihtari penangilta toiset matkalla kotiin ja toiset matkalla ties minne. Koossa meita oli mina, tero, leena, laura, mitch ja kearney. Lauralla, mitchilla ja kearneylla oli ennalta sovittu suunnitelma lahtea bangkokin maineikkaiseen ping pong showuhun. Pakkohan se oli mukaan lahtea, kun kerran muutkin oli menossa. No taytyy myntaa etta halusin minakin tuon friikkishown nahda. Sen verran siita on kaikki puhunut ketka siella oli kaynyt. Nyt sitten kaikki mummot ja papat ja muutkion sukulaiset, jotka kuulemma kauhistellen luette meidan blogia siella kotosuomessa simmut kiinni. Ping Pong shown paaosissa on naisten pimpulat, mutta tama ei ole mikaan eroottisen tyydytyksen haku show. Showlla on nahtavasti vain yksi tarkoitus. Mita ihmeellisempia juttuja voit pimpullalla tehda se tehdaan. Siella ne veteli partateria ulos sielta, avas pullonkorkin silla, ampu silla puhallusputkitikkoilla ilmapalloja ilmasta.... jaa etta huh HUH HUh..Niinpa. Esiintyjista kylla naki sen etta omasta ilosta ne ei lavalla ole. Nain ne asiat vaan taitaa olla taallapain maailmaa. Seuraava HUH HUH kaveli vastaan torstai iltana kadulla. Kadulla tuli nimittain vastaan isanta ja sen koira. Koiralla oli joku futuristisen nakonen sahkokaulapanta ja varivalohassakkalaite paan paalla. Isannalla oli kadessa kaukoohjain. talla kauko-ohjaimella isanta pystyi, ilmeisesti sahkopulssien avulla, ohjailemaan ja usuttamaan koiraa kadun kulkijoiden paalle, siis oikeaan koiraa. Sekopaa sekopaa sekopaa.... Eilen oli vika ilta. Eihan vikaa iltaa aasiassa voinut olla ilman amparia. Bucket effect veti teron villiksi ja loppuillasta terolla sai rastat partaansa. Noh mina se itse taisin olla joka niita rupes vasaan. Lopuksi vaan tuunattiin ne oikean rastaparturin kanssa. Lopputulos on itseasiassa aika viilee! Jotain omaperaista, mutta komeaa. Parin tunnin paasta lahtee lento australiaan. Kuulumiset australiasta laitetaan heti kun se on mahdollista ja on jotain kerrottavaa. Kiitos mielenkiinnostanne.